Dagen var het, men natten blir fort kall. För den här tiden på året.
I övermorgon är vi i Capua, då får du sova i ett varmt hus.
Getskinn har sina fördelar.
Vi är flyktingar i vårt eget land.
Inte flyktingar, vi är på manöver.
Som du vill. På manöver,
medan tyrannen sitter i Rom.
Men jag sover som ett barn i tältet.
- Kanske inte i kväll. - Jag beklagar att det stör dig.
Han är snart färdig.
Quintus är duktig på det här.
Jag hoppas det.
Din son Quintus? Jag visste inte att han var med.
Han kom från Brindisi i morse.
Det var bättre.
Skrik bättrar inte på aptiten.
Quintus har sina brister.
Men han är lojal och orädd.
Vad mer kan en far begära?
Jag har aldrig hört eller tänkt annorledes.
Hunden erkände till slut.
- Han är i stycken. - Du har blod i ansiktet. Tvätta dig.
Var är Durio? Var är guldet?
De dödade Durio.
Sedan förde de guldet norröver, på Via Flaminia.
De stötte ihop med Caesars spejare,
två romare och tjugo ubier.
För många för dem.
De flydde, avskummen, och lät spejarna ta guldet.
Jag hörde från Rom att Caesar inte har guldet.
Volpe talar alltid sanning, far.
Spejarna måste ha behållit guldet.
- Leta rätt på spejarna. - Ja.
Genast!
Tidvattnet vänder.
Utan guldet kan Caesar inte besegra Rom.
Vi är också i behov av guldet.
Han tvingas ta till våld.
Börjar han spilla blod, kommer folket att vända sig emot honom.
Och utan folket är han ingenting.
Undantagstillstånd råder som en trygghet för medborgarna.
Grupper om fler än tre personer
får inte samlas på offentliga platser.
Utegångsförbud gäller.
Alla som är ute efter mörkrets inbrott
kommer att ställas inför rätta.
Länge leve general Gajus Julius Caesar!
Republikens frälsare.
Halt!
Ditt namn, medborgare.
Gajus av Julii, kallad Caesar.
- Tala. - Jag anhåller ödmjukt om omen
som kan visa huruvida gudarna är på min sida.
Du har kommit hit beväpnad.
Det är sällan ett gott tecken.
Gudarna vet att jag har fredliga avsikter.
Folket måste få veta det.
Då så.
Järtecknen kommer att tydas första klara morgon.
Låt fåglarna flyga fritt.
- Hur står det till? - Eländigt.
Rebellens slav.
- En lyckad rebell, åtminstone. - Hur mår du?
Tänk dig själv att vara bunden till en elak kvinna.
Caesar vill slippa skaldjur vid middagen i kväll.
Här är gästlistan.
Hon är väl medveten om äran?
Mycket medveten.
Värdinnan är stadens första dam.
- Undantaget Caesars hustru. - Calpurnia?
Hon ska vara vacker och värdig, ingenting mer.
Hon är en staty.
En imponerande lista.
Alla av vikt och börd som stannat i staden.
Han tänker väl inte döda dem?
Det tror jag inte.
Min matmor gillar inte överraskningar.
Servilia? Varför bjuda henne?
Har de fortfarande något ihop? En gammal sandal som hon?
Det finns liv i henne än.
Den där kvinnan ska inte komma mellan mig och Caesar.
Varför är Servilia inbjuden?
Servilia av Junii.
På grund av sin son, förstås.
Väcker du mig bara för det?
Självklart. Han behöver Brutus som en symbolisk vän.
Det skulle se illa ut med Brutus som fiende.
Ingen kärlek, det är bara politik.
Gud, kvinna. Låt mig sova!
- Gettestiklarna. - Inte åt mig, idiot. Åt Octavius.
Hämta Demeter. Ät medan de är varma, älskling.
- De ger dig stake. - Jag avstår.
Nonsens, ät nu.
Du har utvecklat en feminin sida. Jag gillar det inte.
Jag är bara en pojke, mor. Det är naturligt.
När min morfar var i din ålder gick ingen slavflicka säker.
Juliis män är maskulina. Gör som jag säger och ät.
- Nej. - Du sitter här tills du har ätit.
Banketten, Demeter. Inga skaldjur.
Nejonögonen får inte vara överkokta.
Koka dem bara tills de dör.
Jag väntar.
Duktig pojke.
Broder...
- Lät mor döda Glabius? - Nej.
- Säkert? - Jag kan inte bevisa det,
- men jag är så säker jag kan vara. - Svär vid Jupiters sten.
Jag svär vid Jupiters sten.
För om hon lät döda honom...
Då sliter jag upp halsen på henne med bara tänderna.
I Narbo fick jag tio bjudningar för det här.
Narbo är inte fullt av lik och soldater.
Där törs hederligt folk gå ut.
Märklig tidpunkt för en bjudning.
Hur ska jag annars få i gång affärerna?
Det är gynnsamt i dag.
Jag minns Sullas soldater.
- Man kunde måla husen i blod. - Caesar är inte Sulla.
Caesar införde undantagstillstånd för att hålla lugnt.
Vi får väl se. Du kommer att bli nöjd.
Ge mig en gris, så ordnar jag fest i självaste Hades.
- Och ta betalt därefter. - Oljemannens hustru
bjöd på valthornssnäckor i stället för ostron.
Nu skrattar de åt henne på gatan.
Janus, jag ger dig denna fest
och ber att du ska visa oss nåd.
Och att du ska le åt min nya affärsverksamhet.
Lucius Vorenus, Marcus Antonius kallar.
- Nu? - Nej, nästa år.
Vorenus, min käre kamrat.
Jag kände knappt igen dig utan svärd i hand.
Gå nu, Cato.
Visst är han rolig?
- Cato. - Som ni vill.
Alla kan ju inte finna det lustigt.
Så...
Hur lever det civila livet med dig?
Bra, hittills.
Du vet förstås
att jag kan korsfästa dig för desertering.
Jag är ingen desertör! Jag har avtjänat min tid.
Det är ni som...
Som vad då?
Väl över Rubicon är romarna medborgare, inte soldater.
- Jag kunde inte ha handlat annorlunda. - Dåraktigt.
- Som en präst, förblindad av sin kåpa. - Sedan grundandet av Rom...
Sluta nu, Vorenus.
Saker förändras. Livet är som vatten, inte sten.
Då lär jag väl drunkna.
Ser du inte att din älskade republik är död?
Att Caesar försöker rädda Rom från undergång?
Det ser jag inte.
Det räcker.
Vad är det för affärer du ska ägna dig åt?
Import från Gallien. Slavar, tryffel, vin.
Grosshandlare?
Ska en krigare som du räkna kartonger
och hålla på med räkenskaper?
- Du blir galen. - Kanske det.
Jag behöver dig, Vorenus.
Caesar behöver dig.
Ingen i legionen är mer högaktad än du.
- Hårda strider väntar. - Mot romare.
Blod är blod.
Vill du verkligen se dem segra utan dig?
Kom tillbaka till legionen
så ska jag utse dig till prefekt.
Av första graden. Plus bonus.
Låt säga...
10 000 sestertier.
Jag har valt min väg.
Du gör mig besviken, Vorenus.
Du gör mig djupt besviken.
Gå nu.
Adjö, medborgare.
Vorenus.
Nästa gång är jag inte lika vänlig.
Vad visar det?
Det är inte säkert,
men jag tror att din hemlighet är säker.
Tror?
- Det är blandade tecken. - Vad ska det betyda?
Säg vad du döljer så kan jag vara mer exakt.
Det är ett barn inblandat.
Av manligt kön?
Ett spädbarn?
- Strunt samma. Glöm det. - Som du vill.
Om det kan vara någon hjälp,
så kommer din make att bli rik.
Rik som Krösus.
Det är ju alltid något.
Tack.
Bra. Nu är det färdigt.
Vatten.
Hur såg jag ut för åtta år sedan?
Som nu.
Åtta år
med galliska slinkor.
När såg han en äkta dam senast?
Och en så vacker, dessutom.
- Blommor. - I full blom?
50 000 var till domarens bokhållare.
Så mycket?
Jag vill köpa deras lojalitet.
Låt dem kvittera pengarna.
Hur mycket till underpretorerna?
Noll. De kommer när de får höra det här.
Och lämnar oss utblottade.
Vi måste döda några rika och stjäla deras pengar snart.
Annars sinar resurserna. Mycket snart.
Jag dödar bara om jag måste.
En ädel strategi.
Ett överraskningsmoment...
Du får reta mig senare.
Det här är väl passande?
Absolut, min kära.
Kungligt, men utan överdrift.
Tänk om ingen kommer?
Lugn, de kommer.
Jag borde ha väntat, som du sa.
De kommer.
Och när de kommer
ska du försöka le då och då,
och inte skälla på dem.
- Vem är det där? - Erastes Fulmen.
Vår hedersgäst.
Byggbranschen, brandförsäkring, oliver...
Lucius Vorenus.
Niobe.
Tack för att ni kom, käre granne.
Vad betyder några soldater?
Min hustru Phyllis.
- Varsågod. - Slå er ned och ta en kopp vin.
Gärna. Man blir törstig.
Syster.
- Hur är det fatt? - Det är bra. Oroa dig inte.
- Tack. - Det här är väl inte lilla Lyde?
- Det var länge sen. - Hell, Lucius Vorenus.
- Min make, Evander Pulchio. - Välkommen.
- Jag är hedrad. - Tack för grisen.
Alla butiker var stängda.
Det var glädjande att kunna vara till hjälp.
- Tack för min inbjudan. - Nöjet är mitt, Servilia.
Jag insisterade på det.
Vad som än drabbar dig,
så förblir vi vänner, inte sant?
Hon har en duktig kosmetikaslav. Men Caesars älskarinna? Absurt.
Bana väg för prokonsuln Gajus Julius Caesar!
Son till Venus, imperator i de galliska legionerna.
Stå åt sidan och öppna!
Snälla, det är bara morbror Gajus. Lyft era huvuden.
Lyft era huvuden, allihop.
Min kära systerdotter.
Högt aktade morbror,
välkommen hem.
Servilia av Junii, det är mig ett sant nöje.
Förtjusande.
Ert nöje är mitt.
Jag beklagar djupt att er son inte är här.
Jag med.
Jag hoppas ni ursäktar hans frånvaro.
Han är er evige vän.
Jag förstår fullkomligt.
Hälsa Brutus.
Han ska aldrig behöva ångra vår vänskap.
Inte ni heller.
Oavsett era tidigare lojaliteter.
- Några vapen? - Nej, sir.
- Var kommer ni ifrån? - Aternum.
- Vilket skrå? - Lik, skelettdelar.
- Allt dött. - Då kom ni rätt.
Vad är det för folkslag?
Skyter. De talar inte vårt språk.
In med er.
Var snäll och släpp in mig!
Du!
Säg åt dina sällar att låta bli ärbara kvinnor.
Det ska jag göra.
Ni plundrade och våldtog väl gallerna ordentligt?
Jag kan inte klaga.
Kontanter är bra i dessa tider.
Man kan inte fly med hus eller fält om man har valt fel sida.
- Sant. - Vem tror du avgår med segern?
Svårt att säga.
Du hoppas väl på din man?
Caesar är inte min man längre.
Angående bytet,
du lånar väl ut avkastningen?
Nej.
Jag ska köpa tillbaka marken så jag har inga pengar över.
Jag ska ta över en importhandel.
- Mestadels slavar. - Jaså?
Hör på här. Jag har vänner -
goda vänner.
Kom till mig, om du behöver hjälp.
Mer vin, min sköna!
Mindre kloka män lär visst säga
att en vit fågel i södra kvadranten
inte betyder någonting.
Sådana är vår tids barbariska påfund.
Vi kunde likväl vara syrier.
- Jag håller fullständigt med. - Till och med skyter.
Som förste teckentydare gläds jag.
Ni påstods vara en modest man.
Skandalöst.
Religionen tillhör våra högvördiga präster.
Enkla soldater som jag ska inte lägga oss i.
Det tackar vi för.
Octavius, sitt inte bara där.
- Säg något vitsigt. - Jag har inget att säga.
Jag är inte mycket för kallprat, mor.
Du, då? Lite poesi?
Hon kan rabbla hur mycket som helst.
Att i Helvetet nedstiga är lätt
Dödens portar står öppna
Att ta sig ut igen Är inte så lätt
Lite dystert, min vän, men det gör inget.
Hon har mist sin make.
Det var ett misstag att bjuda din syster.
Jag var tvungen. Det skulle se konstigt ut annars.
Tala med Evander.
Det är dags att du tar hem din fru, Pulchio.
- Hon vill inte. - Tvinga henne.
- Dags att gå. - Inte än.
- Jag trivs här. - Dags att gå.
- Släpp mig, älskade. - Snälla Lyde.
Släpp, annars berättar jag något.
Vill du ta död på oss allihop?
Jag älskar dig! Varför älskar du mig inte?
Jag är ledsen.
- Snälla Lyde. - Jag är din hustru.
Vi hade ju kommit överens.
- Du lovade att inte bråka. - Höll jag inte mitt löfte?
- Min man... - Han är en blind dåre!
Hör ni det, en blind dåre!
Släpp mig!
Vad heter hustrun?
Caecilia.
Hur mår Caecilia?
- Hon mår bra, tack. - Bra.
Jag glömde bort hennes födelsedag.
Hennes födelsedag?
Hon kanske förlåter mig om jag skickar en present.
Det är inte nödvändigt.
Vad köper man till en kvinna?
Vad en älskar, avskyr en annan.
Hon kanske godtar pengar.
Det var ett bra förslag.
100 000 sestertier?
Det är mycket generöst av er.
Men min hustru har tyvärr mycket dyrbar smak.
- De finaste har ofta det. - 150 000.
Hon skulle gärna klä slavarna i siden.
Hon äter ostron till frukost varje dag.
Hon måste vara försiktig.
Man kan kvävas av ostron.
200 000.
Det är mycket generöst och passande.
Hon blir er tacksam.
Bara hon tänker väl om mig.
Hon har alltid tänkt väl om er.
Det är inte oetiskt om hon fortsätter med det.
Vi förstår varandra.
Anteckna det.
200 000 till förste teckentydaren.
Han tror sig vara Midas själv.
- Gå förbi textiltillverkaren. - Tusen tack.
Vi går till Janus präster i morgon. Det är dyrt, men...
Ett omen är ett omen. Ingen idé att slösa pengar på det.
Din syster och hennes man kan aldrig komma hit mer.
Som du vill.
Var hälsad, plebej.
Centurion Lucius Vorenus?
- Ve m f råg a r? - Quintus Pompejus.
Det här är en förolämpning.
Säg var guldet finns, hund.
Vilket guld? Jag förstår inte.
- Förstår du nu? - Nej.
- Vilket guld? sa jag. - Envis?
Är den här slinkan din hustru?
Håll fast henne.
Jag vet inte vad jag ska berätta.
Jag letar efter guldet som du stal från min fars män.
Jag har inte stulit något guld. Du har fått fel uppgifter.
Fel uppgifter?
Är inte du chef för spejarna i trettonde legionen?
- Jag var det. - I förra veckan,
hejdade inte du en spannmålsvagn på Via Flaminia?
Jo.
Körd av förklädda soldater.
Vi jagade i väg dem.
- Tittade du inte i den? - Vi hade våra order.
Vagnen står kvar, så vitt jag vet.
Lögn. Skär henne.
- Ge det till mig! - Pojkar, hälsa min käre vän Lucius.
Varför så dystra?
- Vem är det här? - Hans nåd Quintus Pompejus.
Neptunus plågoris.
Neptunus plågoris?
Han letar efter en vagn med guld.
Skattkammarguld?
Så spännande!
Fresta inte mitt tålamod, bonde.
Försvinn, din lilla skit. Och ta avskummet med dig.
Vi tar hand om lille Quintus.
Så åker vi ut dit där guldet är nedgrävt,
gräver upp det, rider till kusten
- och tar en båt till Spanien. - Tyst, jag försöker tänka.
- Vad är det för fel med det? - Vad?
Även om det inte var en fruktansvärd synd
- att stjäla Roms heliga egendom... - Jag visste ju inte.
..så låter du dig bäras runt på gatorna
ropandes och sjungandes vitt och brett om stölden.
I kväll vet hela Rom vad du gjorde och att du finns här.
Här i mitt hus.
Vad ska vi göra då?
Lämna tillbaka det.
Gå till Caesar nu
och överlämna Pompejus son, så kanske han visar nåd.
- Knappast. - Det är inget råd, det är en order.
Så det här är tacken...
En order, sa jag!
Mitt hem blev invaderat
och min fru närapå dödad på grund av dig.
Ja, ja. Som du vill.
- Du följer väl med mig? - Det är din röra.
Den får du reda ut själv.
Då så.
Då ger jag mig av.
Lycka till.
Förlåt mig. Jag kommer tillbaka så fort jag kan.
Ursäkta mig.
Pullo, din buse.
Vad har du nu gjort?
Ers höghet, jag... Lucius Vorenus sa åt mig att...
Lugn, soldat. Vem är det här?
Quintus, Pompejus son.
Det är det, ja!
Quintus, min gamle vän.
Så roligt att se dig igen.
Förklara.
Jo, så här är det.
Han letade efter guldet.
Vilket guld?
Guldet som Pompejus pojkar stal från skattkammaren.
- Har inte Pompejus det? - Nej.
Jag menade inget illa.
Hade jag vetat att det var statens guld skulle jag inte ha rört det.
- Det var en flicka som... - Strunt i flickan!
Var är guldet?
I säkert förvar.
Jag grävde ned det i skogen
några mil från Flaminiaporten.
Tack.
Du ska få sota för det här!
- Bättre än så kan du väl. - Låt honom vara.
Jag beklagar det här.
Jag hyser djup respekt för din far.
Kyss mig i arslet, din förrädarhund.
Trevlig liten rackare.
Var inte rädd, du ska få leva.
Jag skickar tillbaka dig med erbjudande om vapenvila.
- Vapenvila? - Tyst.
Har du blivit galen?
När vi har dem på rygg i sanden?
Tyst!
Ett erbjudande om vapenvila på lika villkor.
Om våldet fortsätter, så är det din fars och hans allierades skuld.
Min far behöver ingen vapenvila.
Snart sitter du på en påle i Forum!
- Ditt svin! - Sätt honom på en häst.
Du stygga kvinna.
Du berättade inte att Caesar hyser sådan passion för dig.
Inte, då.
Jag såg hur han tittade på dig.
Likt tjuren som betäckte Europa.
Jag klandrar honom inte.
Sådan...
skönhet.
Sådan skönhet.
Du är för vänlig.
Alltför vänlig.
Caesar är inte intresserad av mig.
Eller jag av honom.
Sådan blygsamhet.
Är hon inte vacker, Calpurnia?
Inte som många getliknande kvinnor i hennes ålder.
Hon kanske har en hemlig dryck.
Du försöker visst vara lättsam.
Ursäkta om jag inte hänger mig åt sådant prat.
Du får ångra att du lät honom leva. Han är ondsint.
Det är många jag kommer att ångra att jag inte dödade.
Ta med Pullo och hämta guldet.
Och du, legionär Pullo...
Du är en tjuv. En dum och oduglig tjuv.
Fast du har tjänat oss väl,
så vi låtsas att din dumdristighet är en ärlig handling,
och du ska få gå ostraffad.
Jag tycker att vi ska belöna dig.
Jag vill inte bråka med Fortuna.
Hon tycks ju ha tagit sig an dig.
När ni hittar skatten, ge honom 100 guldstycken.
Tack, sir.
Som ni önskar.
Ifrågasätt aldrig mitt omdöme
inför våra fiender, Antonius.
Du har gott minne, så det kommer du ihåg.
- Jag kommer ihåg. - Utgå.
Manskap! Hästar!
- Skynda på! - Framåt!
Du är bekymrad?
Marcus Antonius har rätt.
Vapenvila är inte taktiskt rätt.
Det beror på villkoren.
Villkor som Pompejus inte kan godta,
däremot Cicero och senaten.
Snabbtänkt.
Håll ut, folk tittar.
Fort, ta oss någonstans där ingen ser oss.
Är han förgiftad?
Han lider av fallandesjuka. Det går över strax.
Stäng dörren.
- Borde vi hämta en läkare? - Nej.
Hans sjukdom får inte bli känd.
Ingen följer en man som har fallandesjuka.
Svär inför Orcus att aldrig nämna det här.
Mår du bra, min make?
Det är inget allvarligt.
Kom.
Jag är trött, Atia. Vi lämnar dig nu.
Jaha.
- Som ni önskar, förstås. - God natt, min kära.
- Hade du en trevlig kväll? - Ja.
Din brorsdotter Atia är hövlig
och teckentydaren upplyste om religion.
Jag kan inte följa med dig hem genast.
- Du mår inte bra. - Ingen fara.
Jag måste prata med bokhållarna.
Så här sent? Det är opassande.
Opassande, men nödvändigt.
Jag måste följa efter Pompejus när han vägrar vapenvila.
Kommer han att vägra?
Jag tror det.
Vad är det, mor?
Jag är ensam.
Jag är så ensam.
- Vad säger han? - Löjeväckande!
- Vad säger han? - Ingenting värt att upprepa.
- Han erbjuder vapenvila. - Villkoren?
Med det avskummet? Är ni kvinnor?
- Hundarna får våldta honom! - Tystnad! Ut!
Han har faktiskt rätt. Vapenvila kommer inte på fråga.
- Visst inte. - Men Caesar begär inte mycket.
- Juridisk immunitet och ömsesidig avväpning. - Avväpning?
Jag är Roms konsul. Han är en brottsling.
Kanske det, men han håller staden.
- Vi måste se till fakta. - Han är en förrädare!
Låt oss vara rättvisa.
Han har varit påfallande fredlig.
Han har inte dödat eller förstört.
Vi bör ta erbjudandet på allvar.
Ser ni inte vad han gör? Han driver en kil mellan oss.
- Kanske det. - Det skulle ge oss tid, åtminstone.
Quintus har rätt. Ni är kvinnor!
Dårar.
Säg mig att du älskar honom,
så ska jag aldrig komma tillbaka.
Jag älskar honom.
Vid mina barns själar, jag älskar honom.
Titus Pullo! Vilken glädje!
- Släppte de dig levande? - Ja.
Ja. Var är Vorenus?
Han söker gottgörelse vid Janus altare.
Känner du Evander Pulchio? Min svåger? Min systers man?
Evander, sa du?
- God hälsa, soldat. - Detsamma.
Går det bra med vatten?
Varsågod och sitt.
Store Jupiter, giv oss tecken
inom mina begränsningar.
Utsikterna är goda.